Prietene, asta îmi dă fiori.
Îmi pare rău pentru el.
Cercetătorii investighează o nouă super-tulpină de rabie,
cunoscută sub numele de Boala Câinelui Nebun.
Autoritățile de sănătate au anunțat că au descoperit primul caz
de super-tulpină de rabie la un om.
În timp ce cazurile de rabie sunt în creștere...
Președintele asigură poporul american
că nu există motive de panică
- privitor la cazurile izolate... - Rabie.
Vine din cuvântul sanscrit rabhas...
RABIE ra-bi-e substantiv
care înseamnă "a fi violent".
Super-tulpina modifică personalitatea pacienților.
Agresivitate acută, diminuarea perceperii durerii, neliniște
și comportament obsesiv.
Virusul poate transforma o persoană infectată în 90 de secunde.
EVENIMENTE ÎN DESFĂȘURARE RABIA AVANSEAZĂ ÎN CIUDA MĂSURILOR
Organizația Mondială a Sănătății estimează că există...
4 LUNI DE LA PRIMA INFECTARE PERSOANE INFECTATE: 9 MILIOANE
peste 9 milioane de persoane infectate cu noua super-tulpină.
Se pare că numărul Infectaților crește mai repede decât se poate controla.
6 000 000 000 INFECTAȚI
Operatorii de la Urgențe din marile orașe din America de Nord
sunt deja copleșiți...
Ni s-a spus să nu ne apropiem de oricine ar putea fi infectat.
Dacă nu rezolvăm în mod adecvat această epidemie,
vom sfârși prin a ne lupta zeci de ani.
Această super-tulpină de rabie nu este fatală.
De fapt, cei infectați nu mor, ci omoară.
Alterează creierul și sistemul nervos ca să creeze o specie foarte violentă.
Nu s-a văzut niciodată o boală care să evolueze atât de rapid.
Casa Albă e sub asediu. Președintele Statelor Unite
a fost relocat.
Odată cu întreruperea comunicațiilor...
Societatea e la un pas de colaps.
I-au omorât pe toți. Femei, copii.
Timpul este cel mai important.
Câteva cadre medicale și militare au pornit
disperate în căutarea Pacientului Zero. Pacientul Zero.
PACIENTUL ZERO
Morgan!
7 MILIOANE DEOCAMDATĂ
Morgan.
- E timpul să faci gogoși. - Gogoși.
E prea devreme pentru ironie?
Da, ticălosule, e prea devreme pentru ironie.
Haide, avem treabă. Câmpul nu se ară singur.
Nu mă forța.
Suntem ascunși în subteran într-un buncăr nuclear.
Am fost decimați de o forță
mult mai malefică decât vă puteți imagina.
O tulpină de super-rabie ce transformă oamenii în prădători violenți.
Îi numim Infectații.
Uită-te la mine.
Nu există tratament.
Nu există leac.
Un dușman care se hrănește cu violență,
pericol, furie și distrugere.
Civili sau soldați?
Soldați. Vin la fix.
Un sac de cadavre.
Grăbește-te, omule. E ziua de naștere a copilului meu.
Omule, nu știu cum ții socoteala zilelor aici.
E simplu. Puștiul nu m-ar ierta niciodată dacă aș uita.
La ora 9:00 în Sector 2...
GALERIA 04
- La ce oră ajung? - Subiecții au fost scanați
- și sunt pe drum. - Bine.
Putem începe îndată ce ajunge Morgan.
Dr. Rose, ce fac prizonierii?
Pacienții sunt pregătiți pentru observație.
Pacienții? Când o să înțelegi că aici e război?
Omori sau mori dracu'!
- Bună dimineața! - Ai dormit vreun pic?
Da, așa și așa.
Îți dau o doză mai mare. Nu poți să lucrezi obosit.
Da, mersi. O să mă odihnesc după ce-o să mor.
Eu? Am dormit foarte bine. Mulțumesc că ai întrebat.
Hai să terminăm cu asta.
Pe loc repaus, colonele. Petrecerea abia începe.
Aduceți-l!
Să mergem.
Deschide.
Rahat!
Lasă-l jos.
Al Patrulea Batalion se afla la 200 km nord
când a dat peste un grup de Infectați.
Au adus doi în viață.
Am pierdut cinci oameni făcând asta.
Avem motive să credem că locația noastră a fost descoperită?
Nu.
- Stânga e asigurată. - Dreapta e asigurată.
Talia?
Talia e asigurată, domnule.
În regulă, e gata.
Cum îi spunem primului nostru pacient?
- Joe Cocker. - Drăguț.
Un conațional și un mare artist.
Și se mișca de nu se poate.
- Gata? - Da.
Sunt gata.
Să ne grăbim, oameni buni. Haideți! Să mergem!
- Hei, prietene! - Da.
Joe nu pare că se simte bine.
Câteva cadre medicale și militare au pornit
în căutarea disperată a Pacientului Zero.
Sperând că vom putea produce un antivirus din sângele lui.
Nu se poate discuta rațional cu Infectații.
Comunicarea este imposibilă.
Cu excepția mea.
Eu vorbesc limba lor.
De ce?
Am fost mușcat, dar nu transformat.
Mai întâi, să stabilim regulile.
Să fie clar.
Vreau să cooperezi din toate punctele de vedere,
altfel șederea ta aici va fi neplăcută.
Eu vorbesc, tu asculți. Eu întreb, tu răspunzi.
Nu e negociabil. Ai înțeles?
Sunt sigur că te surprinde să afli că pot să comunic cu tine.
- Cum? - Cred că asta e întrebare.
Ai nume?
Văd că n-ai avut niciun act
când ai fost adus aici.
O să-ți spun Joe.
- Joe Cocker. - De ce?
Iar pui întrebări.
Hai să recapitulăm, da? Eu întreb, tu răspunzi.
De unde ești?
- Din Minnesota. - Minnesota.
Bun. N-a fost așa greu.
- Când ai fost infectat? - La sfârșitul lui octombrie.
Poftim?
La sfârșitul lui octombrie?
Aranjam decorațiunile de Halloween.
Ești sigur?
Ești sigur că atunci?
Da.
Dă-mi dosarul Minnesota.
Scoate toate informațiile pe care le avem despre Minnesota.
Și spune-i lui Morgan să insiste cu asta.
- Mă ocup. - Care sunt semnele vitale?
Stai să verific.
Bine, și cine te-a mușcat?
E posibil geografic. Uite, noiembrie, decembrie.
Nici pe-aproape.
E unul dintre primii infectați.
Hai, Morgan, dă-mi ce-mi trebuie.
Povestește-mi despre atacul de azi.
Nu ne-a venit să credem ce norocoși suntem când au apărut soldații tăi.
Sentimentul pe care l-am avut...
- Adică dorința? - Ce?
Vrei să spui dorința de a comite violențe,
de a fi violent, de a-i rupe cuiva capul.
De a-i scoate cuiva dinții. Vorbești despre dorință?
Da, știu despre asta, Joe.
Noi doi nu suntem atât de diferiți.
Ca dorința carnală.
Te înțeleg, prietene.
Și vreau să te ajut.
Joe.
Câți călătoreați azi?
- Două sute cincizeci. - Două sute cincizeci? E mult.
V-am făcut soldații bucăți.
Și dacă nu erau lanțurile astea...
Ai auzit vreodată de Daniel Burnham?
Daniel Burnham a fost arhitect. Un arhitect genial.
A conceput clădiri celebre în toată America,
inclusiv primul zgârie-nori din Chicago
și clădirea aceea nemaipomenită din New York,
Flatiron. În orice caz, adevărata lui pasiune a fost vinul.
Danny Burnham l-a transportat în toată lumea și de două ori
pe vase de transport lente. Așa că, uneori, vinului
îi trebuiau ani de zile să se întoarcă la el.
În fine, într-o zi, eu și soția mea
eram într-o clădire frumoasă concepută de Burnham
prin anii 1900.
Și dăm de cinci cutii vechi și prăfuite
cu vin Daniel Burnham. Ideea e
că de fiecare dată când Daniel Burnham deschidea o sticlă de vin cu prietenii
le citea lunga listă a țărilor
prin care a călătorit fiecare sticlă.
Astfel că, de fiecare dată când beau, știau că nu e doar o gură
dintr-un vin bun,
ci și o călătorie în jurul afurisitei de lumi.
Acest vin e singura mea legătură cu trecutul, Joe.
Cu lumea așa cum era ea.
Nu uita.
Știi, Joe, am uitat cum e aerul proaspăt.
Și lumina soarelui. Urăsc locul acesta.
Urăsc să văd durerea oamenilor.
Urăsc faptul că nu pot să te ajut, dar vreau să te înțeleg, Joe. Vreau.
Se pare că progresăm.
Rahat!
Hei, ușurel!
Nu mă enerva. Fii serios, omule. Ușurel.
Vreau să te ajut.
Ascultă-mă!
Ce e cu tine?
Încerc să progresez. Ce e cu tipul ăsta?
- Ești teafăr? - Da. Sunt bine.
- Ce tot spune acolo? - Să mi-o trag.
Spune-i că toți am face-o dacă am putea.
De ce-l menajezi pe ticălosul ăla?
Te rog, colonele.
Când a fost ultimul Halloween?
Anul trecut în octombrie.
Nu, pe care l-am sărbătorit.
Acum un an jumate.
Tommy al meu a fost Omul Păianjen.
- Vreau niște răspunsuri. - Înapoi, colonele!
- Care e problema? - Colonele, nu e nicio problemă.
Vreau ca subiectul să se calmeze. Atâta tot.
Prostii. Adu-l înapoi
și arată-i monstrului cine-i șeful, sau îi arăt eu.
- Gata, colonele. - E de groază...
Chiar așa e.
- Ce face? - Colonele!
- Hei! - Ce?
Mi se pare că e destul de calm.
Ce dracu' ai? Ai luat-o razna?
- Ne irosea timpul. - Era din Minnesota.
A fost infectat în noaptea de Halloween,
adică mai devreme față de informațiile pe care le aveam noi.
E posibil să fi avut vreo legătură cu Pacientul Zero.
Ia mâinile de pe mine.
O să mă împuști, colonele?
Mai sunt un milion ca el.
Ce...
Ia afurisitul de vin de-aici! Curăță mizeria asta.
- Ești un nemernic. - Hai să-l aducem pe următorul.
Te-ai născut nemernic și vei muri nemernic.
Urăsc porcăria asta de loc!
Dacă-ți mai depășești o dată atribuțiile,
ți se va lua comanda.
- Ordinele mele... - Ordinele tale sunt să aperi
laboratorul meu. Aici facem cercetare științifică,
nu execuții. L-ai împușcat ca să te răzbuni pe mine.
Nici să nu te gândești să negi.
Ești supărat că te-am criticat și că ți-am vorbit ca unui copil.
Dar n-am de ales când tu te porți ca un copil.
Înțeleg că ești frustrat
fiindcă ești detașat într-o misiune științifică și nu militară.
Înțeleg,
dar dacă mai faci asta o dată
îți promit că o să blestemi ziua în care ne-am întâlnit,
dacă n-ai făcut-o deja. Ne-am înțeles, colonele?
Consider că ai spus da.
Călătorea într-un grup mult mai mare decât e normal zilele astea.
A zis 250.
O haită de lupi e suficient de mare cât să vâneze ca o echipă,
dar suficient de mică cât să fie hrană pentru toți.
Și 250 nu e o haită, e ditamai armata.
Vreau să te calmezi. Ia câteva din astea.
Nu! Nu pot să mai iau pastile.
O iau razna.
Am coșmaruri. Niște flashbackuri intense.
Stai nemișcat, vreau să-ți iau pulsul.
Bine, flashbackuri. Continuă.
O aud țipând, dar nu pot...
Nu pot să ajung la ea.
- Nu te mai tortura singur. - Asta fac. Mă torturez.
Oprește-te.
Știi că eu și Janet aveam o chestie.
Nu ne plăcea să ne luăm la revedere
pentru că sună atât de permanent.
Așa că în loc de la revedere,
alegeam un subiect aleatoriu din alfabet.
Și combinam cele 26 de litere
la nesfârșit, dar nu spuneam niciodată
- la revedere. - Ce drăguț!
Da.
Da, e drăguț.
Nu-ți lipsește asta? Nu-ți lipsește să fii drăguț?
Să fii uman? Ba da, la naiba.
Ești în regulă.
Sper că ești bine.
Scuză-mă.
Este recomandabil să te înhăitezi cu cineva care a fost mușcat,
din perspectivă științifică?
Habar n-am despre ce vorbești.
Sau e cumva o direcție perversă de cercetare?
Nu știu, spune-mi tu.
- Dumnezeule! Asta era. - Ce?
Ești supărat că țin la Morgan, nu?
- Poftim? - Colonele, nu te-aș fi ales
nici dacă ai fi fost ultimul om de pe Pământ.
Știi care e primul lucru învățat de rangeri despre contra-insurgență?
Te rog să mă luminezi.
Când te confrunți cu un grup de prezumtivi teroriști
și o persoană din grup e femeie, pe ea trebuie s-o elimini prima.
Știi de ce?
Pentru că nu poți să ai încredere în curve.
Mă ameninți, colonele?
Doar îți spuneam.
- Știi de ce cred că asta e? - Nu. Să auzim.
Pentru că femeile trebuie să muncească mai mult ca să-și dovedească valoarea.
Prin urmare, invariabil devin mai deștepte
și mai periculoase decât omologii lor bărbați.
- E o amenințare, doctore? - Doar spuneam.
SE APLICĂ CONCEPTUL CELOR DOUĂ PERSOANE
Hei!
Nu face asta.
Trebuie să vedem dacă funcționează.
Te rog.
Trebuie să îl iei, da? Te rog.
Uneori aud muzica.
ZONA ÎN CARE NU TREBUIE SĂ FIȚI SINGUR
Sergent, venim.
Vă spun, oameni buni, Pacientul Zero
o să sfârșească ca un ticălos pervers în călduri
care-și înfige scula în păsărica vreunui lup sau coiot.
Ești un ticălos pervers, Scooter. Îmi place.
Să-i spui asta tipului care a luat HIV după ce i-a tras-o maimuței rhesus.
Nu s-a dovedit niciodată.
Ce maimuță care se respectă ar accepta așa ceva?
Totul e o glumă pentru tine?
Când se poate.
Dacă nu râd, plâng.
Aleg să râd. Bine?
Asigură partea stângă.
Partea stângă e asigurată.
- Centru. - Centru gata.
CENTRUL DE PREVENIRE ȘI CONTROL AL BOLILOR
Talia este asigurată.
Lanțurile de la talie sunt prinse.
Cum îi spunem următorului pacient?
Îi spunem Pete Townshend.
Spune-i lui Pete Townshend că sunt fan înfocat.
- Chiar și piesele solo. - Am înțeles.
S-a desfăcut. Aveți grijă!
Prindeți-l de scaun!
Drace!
- Ce dracu'? Mișcați-vă! - Plecați!
Scooter! Hei!
- Nu! - Nu! Hei!
Scooter!
- Pune-l jos! - Ține!
- Legați-l! - Ticălosule!
Blocați-l!
Așteaptă, Scooter!
Nu te opri. La dracu'! Stai în picioare.
Ridică-l!
Scooter, nu te opri. Haide! Trebuie să ne mișcăm.
- Vino! - Urcă-l.
- Morfină! - Morgan, nu mă lăsa să mă transform.
Trebuie să ne mișcăm. Mișcați-vă, acum!
- Stai liniștit, Scooter. Timpul! - Șaptezeci de secunde.
Nu mă lăsa să mă transform, te rog.
Șaizeci și cinci de secunde. Scooter, ușor, prietene.
Cu cât îți bate mai repede inima, cu atât mai repede circulă virusul.
Scooter.
- Suntem aici, prietene. - Mai fă-i morfină.
Spune-mi care e cea mai fericită amintire a ta.
- Cea mai fericită amintire? - Da.
Eu și soția mea eram în parc și-l învățam pe Tommy...
Vorbește, prietene. E în regulă.
Gata.
- Timp? - Douăzeci și cinci de secunde. Spune.
E în regulă.
- Timp? - Douăzeci și cinci de secunde.
O să fie bine. Hai, prietene.
- Hai, Scooter. - Bine.
- Haide. - Hai, Scooter.
- Timp? - Zece secunde.
Nu mă lăsa să mă transform. Nu pot să trăiesc așa.
- Rămâi calm. - Cinci.
Ai auzit că nu pot să trăiesc așa?
- Trei, doi. - Transmite-i la mulți ani lui Tommy.
- Promite-mi. - Promit.
La dracu'!
Ce bine că mi-o frec cu stânga!
V-ați descurcat bine!
O să te verific.
Respiră?
A intrat în șoc.
- Leagă-l. - Poftim?
- L-am tratat la timp. - Leagă-l.
E infectat. Leagă-l.
- Nu, l-am tratat la timp. - Leagă-l.
- O să folosesc un... - Știi că nu merge, Gina.
- Leagă-l! - Haide, Scooter.
Haide, te rog.
Scooter.
Gina!
Nu!
I-ai promis.
Asta a vrut.
Asta și-ar fi dorit oricare dintre noi.
A fost un băiat de treabă.
Ne va fi dor de el.
Ce folos are cercetarea ta,
dacă nu poți să protejezi pe nimeni?
Dacă nu poți să-l aduci înapoi?
La naiba!
Vino încoace.
O să fie bine.
La mulți ani, Tommy.
PREAIUBITUL FIU - THOMAS MURPHY 2 MARTIE 2012 - 2 IANUARIE 2017
Spune-i tăticului tău că-l iubim și că deja ne e dor de el.
Jane, am luat mâncare tailandeză.
Hei!
- Ce s-a întâmplat, iubito? - Sunt bine.
Încercam să ajung la raftul de sus.
Melodiile deocheate? De pe raftul de sus?
Ai înnebunit? Nu, haide.
Lasă-le. Hai să mâncăm aici.
- Pe jos? - Da, pe jos.
Îți place pe jos, nu?
- Da. - E locul tău preferat.
Ce copil ești!
- Copilul meu mare. - Da.
Nu e vorba de Scooter, da? Concentrează-te la pacient.
Rămâi la subiect. Data infectării,
locația infectării, locația Pacientului Zero, bine?
N-are cum să nu-ți placă The Who.
Ca să fie clar, vreau să cooperezi din toate punctele de vedere,
altfel șederea ta va fi neplăcută. E o voi face neplăcută.
Depinde doar de tine. Eu vorbesc, tu răspunzi.
Eu întreb, tu răspunzi.
Nu e negociabil. Înțelegi? Dă din cap dacă da.
Ai un nume?
Bine, o să-ți spun într-un fel. O să-ți spun Pete Townshend.
De ce?
Eu voi pune întrebările. Locul nașterii?
Locul nașterii? Bine.
Așa vrei să joci? Bine, așa facem.
Începem!
Cum e? Îți place?
Îți place? Îți place The Who?
Știi, muzica are un efect interesant asupra voastră.
Sistemul auditiv s-a schimbat. Nu procesezi acordurile.
Fără acorduri. Vorbesc despre muzică.
Era singurul lucru bun cu care am rămas
și tu l-ai stricat.
Și după ce i-ai făcut prietenului meu, Scooter,
n-am niciun motiv să nu-ți pun toate discurile pe care le am.
Am soul, am hip-hop.
Am și rock 'n' roll, Pete. M-ai auzit?
Bine. Îți place?
Da? Locul nașterii.
- Minnesota. - Când te-ai transformat?
- Acum un an, în octombrie. - În octombrie? Ești sigur?
Era cu o zi înainte de ziua mea de naștere.
- M-a mușcat soția mea. - Unde?
- Acasă. - Unde e acasă?
În Saint Paul.
- Știi ceva despre Pacientul Zero? - Cine?
Primul Infectat.
- Adică originalul? - Da, originalul.
Știi unde e? Știi.
Vrei să mai asculți muzică?
N-ai decât. Pune afurisita de muzică.
Nu ți-a salvat prietenul. Nu te va salva nici pe tine.
Nimic nu te poate salva.
Morgan!
Unde e Pacientul Zero?
Morgan!
Dă-mi un motiv ca să nu-ți zbor creierii chiar acum.
Mi-ai luat prietenul.
Cel mai bun prieten al meu de-aici.
Singurul care m-a făcut să râd în locul ăsta uitat de lume.
Da? L-ai omorât. L-ai luat de lângă mine.
- Morgan! - Unde e Pacientul Zero?
Pot să te întreb toată ziua.
Unde e?
Fă-o.
Fă-o!
Hai! Fă-o!
Fă-o!
Ambii subiecți au fost transformați acum un an jumate în Minnesota.
Ceea ce ne face să credem...
Ar putea ca unul dintre ei să fie Pacientul Zero?
Nu, domnule, amândoi am fost transformați de alt Infectat,
dar Pacientul Zero poate face parte din lotul timpuriu Minnesota.
Trebuie să ne extindem căutarea
în apropierea mării unde i-am găsit pe pacienții de azi.
De ce-am crede ce ne spun ei?
Pentru că ei nu mint, domnule.
Vrei să spui că au un fel de busolă morală?
Nu, domnule, studiile ne arată că minciuna
nu e prezentă la Infectați.
Reacțiile lor, cu toate că majoritatea sunt violente, sunt mereu sincere.
De ce se întâmplă asta?
Încă studiem centrul lor nervos de control
ca să aflăm, domnule, dar pot să vă spun...
Nu mai putem supune alți soldați la risc...
La asta se reduce totul.
Nu putem crea un vaccin fără Pacientul Zero.
Și nu avem plan de rezervă, domnilor.
Asta înseamnă că avem un plan A bun.
Am avut dreptate despre Vegas.
I-am dat un raport colonelului Knox
în care scria că vedem din ce în ce mai mult
progres în strategia de adaptare și comportamentală a Infectaților.
Menționa că atâta timp cât Vegasul a fost expus,
Infectații au trebuit să găsească o cale...
M-am ocupat de situație conform procedurii, domnule.
Colonelul Knox a ales să îngroape raportul.
Au fost doar speculații.
Și s-a întâmplat exact cum am anticipat.
Asta n-are legătură cu ce discutăm noi.
Ba are legătură cu ce discutăm.
Tot încerc să vă spun
că Infectații nu sunt doar niște bolnavi care au o deficiență.
Se dezvoltă ceva nou, inteligent și periculos, domnule.
- Învață. - Exact, învață.
Are dreptate, învață. Dezvoltă strategii noi.
- Devin mai pricepuți. - Călătoresc în haite mai mari.
Exact. Cât credeți că mai durează
până își dau seama că suntem aici? Se întâmplă.
Domnule.
Ai dreptate.
Trebuie să luăm atitudine.
- Nu. Cu respect, domnule... - Avea dreptate în legătură cu Vegas.
Mulțumesc, domnule.
Au murit mii de oameni în acea bază
și nu e ceva de care să fii mândră că ai avut dreptate.
Cheyenne ce are de spus?
Legăturile de comunicație cu NORAD și UNSWORTHCOM sunt tot întrerupte.
Trimiteți echipajele pentru căutări amănunțite.
- Domnule. - Timpul trece.
Anderson.
Acționează.
Bravo!
Tipul ăla e un nemernic.
Noi doi am putea să facem un copil.
Haide, Janet, ce e? N-o să vorbești niciodată despre asta?
Știu cât de mult îți dorești un copil.
Nu e adevărat. Eu...
Vreau un copil cu tine.
Știi că te iubesc pentru ce-ai spus. Dar știi că așa e.
Am căzut la înțelegere să așteptăm până ne permitem o mamă surogat.
Iubito, sunt atât de mulți copii care au nevoie de un cămin.
- Poftim? Ce... - Mănâncă-ți pad thai-ul.
Am auzit focuri de armă mai devreme.
Nu. Nu e nimic.
Nu părea că nu e nimic.
E ca de obicei.
Nu știu ce înseamnă asta,
pentru că nu-mi spui nimic niciodată.
Crede-mă, nu vrei, pentru că e o lume urâtă.
Aici e mai urât.
Știi cum, în filme,
când are loc o invazie a extratereștrilor, toată lumea
luptă împotriva unui dușman comun?
Se pare că viața reală e puțin mai complicată de-atât.
Toți vor să-i ucidă pe toți pentru mâncare și adăpost.
E complicat și din alt motiv.
Doctorița?
O simt.
E drăguță.
Janet.
Știi, am luat de-a gata lucrurile simple care m-au făcut umană.
Cum ar fi lacrimile.
- Însemni totul pentru mine. - Nu totul.
- Iubito, ascultă-mă. - Nu sunt iubita ta.
- Janet. - Sunt una dintre ele.
Știu că nu vrei să auzi asta, dar când am fost afară,
mi-a plăcut.
- Simplitatea, libertatea. - Nu.
- Violența. Trebuie să-mi dai drumul! - Nu.
- Te rog, nu te apropia de mine. - Nu.
Trebuie să-mi promiți
că nu te dai bătută.
Pentru că ne apropiem de ceva.
Tratamentul funcționează.
Încă există speranță.
Să nu te dai bătută. Bine?
Te iubesc.
În regulă.
V vine de la vals.
Îți amintești când am făcut cursuri de dansuri de societate
și am căzut unul peste celălalt?
- Trebuie să plec. Pa! - Nu. Nu mă părăsi.
- Nu. - Unde rămăseserăm?
Stai, e R-S-T. Cred că e rândul tău.
- L.L.L.L. - Fă-o cum trebuie.
- Ești gata? - Bine.
- L de la lacrimi. - Bine.
Mă faci atât de fericită! Nici nu mai știu de când n-am plâns.
- E bine. - Bine.
Lacrimi.
Îmi e dor de lacrimile mele.
Poate că ar trebui să luăm o pauză de la rutina de vampiri.
Arăți ca dracu'.
Ce? Mulțumesc.
Sunt bine.
Ce spun rezultatele?
Încă nu știm de ce e rezistent sângele tău.
Dar medicamentul cu anticorpi
îi scade lui Janet încărcătura virală.
Bine.
Încetinește infecția și reduce furia.
Bine.
Dar doar temporar. Privește.
Șobolanul a fost tratat cu ultimul vaccin din sângele tău.
Au trecut doar cinci minute.
E tot în urma ta.
Arată ca un ticălos pentru un șobolan.
Ceea ce încerc să-ți spun este
că, practic, suntem departe de vaccin.
Un vaccin va împiedica infectări ulterioare, dar...
Morgan, ascultă-mă când îți spun
că nu există garanții că o pot aduce înapoi pe Janet.
Nu. Nu asta.
- Nu mă asculți. - Te rog, nu.
N-am nevoie. Nu azi. Mai lasă-mă.
Bine?
- Simt cum mă atingi. - Gina...
Văd cum te uiți la mine.
Te iubesc, Morgan.
Iubesc faptul că încă o iubești. Da.
Dar e timpul să renunți.
Nu-mi spune tu ce să fac.
Nu e treaba ta, așa că lasă-mă dracu' în pace
puțin. La naiba!
Apropo, nu e moartă. Da?
Nu, e mai rău.
Însărcinată
Îmi pare rău.
- Pentru ce? - Pentru magazin.
Magazinul de discuri ar trebui să fie aventura noastră.
- E în regulă. - Nu e în regulă.
Acum trebuie să ne vindem verighetele ca să ținem lumina aprinsă?
Pe bune?
- Poate ar trebui să revin la predat. - Nu!
Urai să fii profesor. Magazinul e visul tău. Al nostru.
N-o să renunț nici dacă ar trebui să-mi iau zece slujbe.
Janet!
Morgan!
Tartakoff. Sergent.
Downey. Căpitan.
Îl chema Hank Downey.
Era din echipa mea.
Nu!
Dă-te!
- Ce se petrece? - E alarmă la crematoriu.
Eliberați-l, domnule. Îl am în vizor.
Stai! Încet. Nu-l ucide.
Dă-mi un motiv să n-o fac.
Încet, Knox. Bine?
Spune că vrea să vorbească cu cel care înțelege.
Leagă-i încheietura.
Încheietură legată.
Verifică cătușele suplimentare.
Suplimentare...
L-am legat de talie.
Cătușa e legată.
Trei, doi, unu, eliberează.
Eliberez.
Ieșiți.
Încet.
Uite!
Bună!
Muzica nu-l afectează deloc.
Nimic.
Deloc.
- Fumează. - Fumează.
Avea la el o legitimație de la Universitatea din Minneapolis.
Profesor Michael Jansen.
- Ce fel de profesor? - Nu scrie.
- Ai grijă. - O să am.
Ador melodia asta.
Voiai să vorbești cu mine?
Voiam să văd dacă zvonurile sunt adevărate.
Zvonurile.
Nu mi-am dat seama că sunt așa popular. De unde știi de mine?
Știi cum suntem noi, Infectații. Ne place să bârfim.
- Ai fost profesor? - Prin pasiune și meserie.
Îți amintești ceva din viața ta de om?
- Îți amintești de predat? - Bineînțeles. Tu nu?
Adică, de unde știi că am fost...
Circulă vorba. Ce-ai predat?
- Biologie. Am renunțat. - Da.
Și eu aș fi renunțat dacă trebuia să predau unor liceeni sălbatici.
Nu-i urî pe copii.
Nu, mulțumesc. M-am lăsat.
Foarte bine. Eu, însă, sunt fumător înrăit.
Știi că o să te doboare, până la urmă.
Bun, când ai fost infectat?
Începem. Când ai fost infectat?
Când ai fost infectat?
Când ai fost infectat? Nu? Nu vrei să te joci?
Așa vrei să te joci? Vrei să te joci frumos? Vrei dur?
Uite ce e, am toată ziua și toată noaptea.
Interesant, dar nu trebuie să ajung nicăieri diseară,
deci e doar o chestiune de timp.
Crede-mă, tinere, timpul e un lux pe care nu ți-l permiți.
- Nu te deranjează muzica? - Nu.
Ar trebui?
I-a deranjat pe ceilalți Infectați.
Din cauza purtării unora dintre noi ai presupus că suntem la fel?
- A fost doar o observație. - O observație generală.
Nu ia în considerare individualitatea.
Scuză-mă. Deci fiecare Infectat e diferit?
Da, de ce n-am fi?
Fiecare neinfectat e diferit.
Uită-te la tine. Ai fost mușcat.
Virusul te-a transformat suficient cât să poți să comunici cu noi,
și totuși nu ești unul dintre noi.
Ești?
Nu, nu sunt unul de-ai voștri.
În fine, să revenim la subiect.
Vrei să vorbești despre Pacientul Zero?
De ce ți-aș răspunde la întrebări?
Și chiar dacă aș răspunde, de ce aș fi sincer?
Pentru că te întreb frumos și știu că nu poți să minți.
- Nu mai spune. - Așa cred.
Adică asta înțeleg eu din comportamentul vostru.
Asta înțelegi din comportamentul nostru?
E un lucru de preț.
Crede-mă, am văzut mulți ca tine.
Mulți, dar nu pe toți.
Deci tu ești anomalia.
Îmi place să cred despre mine că sunt special.
Nu crezi în excepții?
Ba cred în excepții.
- Continuă. Te rog să explici. - Eu...
Cred că o să-mi placă.
Liberul arbitru, profesore.
Cred că ți-ai pierdut acea capacitate când ai fost transformat.
Înțeleg.
Adică din cauză că nu mai sunt om,
nu mai am voință proprie.
Și totuși, vorbesc cu tine și savurez chiar și o țigară.
Acestea nu sunt trăsături pe care le-ai atribui
unui animal.
De fapt, aș spune că suntem o specie mai evoluată decât voi.
O specie evoluată care distruge fără discernământ.
Da, exact ca oamenii
care distrug găini și vaci fără discernământ.
Haide, omule, aia e mâncare, sunt alimente.
Ce crezi că înseamnă violența pentru noi?
Vrei să-mi spui cum te-ai infectat?
Predam o oră în ziua în care s-a întâmplat.
Tocmai începusem o prelegere despre filozofie medievală.
Sfântul Augustin spune că omul trebuie să iubească
pentru că este incomplet.
Dragostea este o faptă bună.
O abilitatea umană unică,
oferită în dar de o forță superioară.
În cartea Sf. Augustin, Doctrina dragostei,
spune așa:
"Dacă nu iubești, ești incomplet,"
"dacă nu iubești, nu ești om." Mă scuzați.
Alo!
Da. Bună, scumpo! Nu pot să vorbesc acum.
- Sunt ocupat... - Oamenii sunt atacați.
- Poftim? - Trebuie să vii acasă.
Stai. Încet.
- Aud țipete. - Ce se întâmplă?
Așteaptă, scumpo. Te sun eu imediat.
Ajutor! Ajutor, vă rog.
- Hai, grăbește-te. - Vin.
Dumnezeule!
Ce s-a întâmplat cu familia ta?
- Poftim? - Familia ta.
- Familia mea? - Da.
Știi ce s-a întâmplat cu ei?
Când virusul îți acaparează corpul,
e ca și cum...
Fiecare nerv a fost întins...
Ajutor!
Tăiat cu sticlă spartă...
și înmuiat în oțet.
Dar chiar și în chinurile acestei dureri,
eram determinat de un gând motivant.
Trebuia să-mi văd familia.
Vă rog să lăsați mesajul după semnal.
Scumpule, eu sunt.
Am văzut știrile. Sună-mă cât mai curând, da?
Te iubesc.
Dumnezeule! Ești bine.
Ești bine.
Am încercat s-o sun pe mama, dar toate rețelele sunt ocupate...
Scumpule...
Ce s-a întâmplat?
I-am smuls soției mele membrele, de parcă erau aripi de fluture.
M-a implorat să mă opresc.
Și mi-a strigat numele.
Dar n-am putut până când
nu i-am smuls inima din piept.
Tati?
Am vrut să-i spun că nu mai sunt tatăl ei.
Ești un animal afurisit.
Comparând oamenii cu Infectații,
cine crezi că e în vârful ierarhiei evoluționiste?
- Nu tu. - Eu cred altceva.
Creierele noastre au fost îmbunătățite de virus.
Adică ne-a eliberat din limitările umane.
CE SPUNE? EȘTI BINE?
- Unde e Pacientul Zero? - Nu există.
Virusul a pornit de undeva, unde e?
Furia. Furia a început aici împotriva guvernului.
Bogații, săracii, străinii, intelectualii, conservatorii,
feministele, ciudații, toți.
- De-acolo a venit. - Taci!
Ne-am înfuriat din atâtea motive bune, și totuși fără niciun motiv.
Virusul pe care l-a declanșat era latent în noi de la începuturi.
- Taci! - Și extremele stresului modern
- l-au trezit. - Taci!
- Așadar, în esență, toți suntem... - Taci!
Taci, lua-te-ar naiba!
Vezi?
Nu suntem așa diferiți, nu?
- Ce naiba îți spune? - Scuze, polemizează cu mine.
- E un afurisit de Infectat. - Da, știu.
Ai nevoie de o pauză?
Nu, sunt bine. Îmi pare rău...
- Nu trebuia să-l lovesc. - Nu, nu trebuia să-l lovești.
- E un ticălos. - Nu-l mai lovi.
- Bine. - Nu-l lăsa să te enerveze.
Du-te acolo și preia controlul.
Știi ce, o să accept țigara aia.
Mulțumesc.
De când ești căsătorit?
E o întrebare?
E plăcut să fii îndrăgostit, nu?
Acum o să-mi ți prelegeri despre dragoste? Ce știi tu?
Doar pentru că mi-am ucis familia, nu înseamnă că n-am iubit-o.
Mersi.
Cum se simte soția ta?
- Bine. - Chiar așa?
Ba nu. Mulțumesc de întrebare.
Nu știu dacă soția mea mai e om.
Așa se simte.
Îmi amintesc de ce m-am lăsat.
De aceea vrei să-l găsești pe Pacientul Zero.
Nu, pentru că voi sunteți o boală.
O boală pe care cred că pot s-o lecuiesc.
- Par bolnav? - Da.
Nu cred că noi suntem boală.
Cred că oamenii sunt boala și noi suntem leacul.
Antidotul care i-a fost dat Pământului
pentru a scăpa de infecția umană.
Cum te descurci cu durerile de cap?
Totul e bine și frumos, mulțumesc.
Știu despre tine mai multe decât știi tu însuți.
Durerile de cap, furia din tine
care tânjește să scape.
Mulțumesc pentru prelegerea educațională.
Dar suntem în război.
Dacă suntem în război, îți sugerez să te întrebi cine câștigă.
Crezi că tu câștigi? Stai să-ți spun eu.
Oricât de fragilă ar fi rasa umană, vom continua să luptăm.
Vom continua să fim curioși.
Vom continua să găsim soluții și vom continua să adaptăm,
pentru că asta facem noi
și asta am făcut de la începuturi, da?
M-ai văzut că mă frec la cap și că iau pastile
și din asta ai dedus că am durere de cap cronică?
Columbo, mi-ai văzut urma
pe deget și ai ajuns la concluzia că sunt însurat? Și ce dacă?
Te-ai jucat cu mine. M-ai păcălit.
Te-ai jucat cu mine la fel cum te-ai infiltrat aici.
Ai pretins că vrei să vorbești cu mine
și asta am făcut, am vorbit la nesfârșit.
Ne-am tot învârtit în cerc
fără să vorbim despre nimic specific.
Nu. Sunt doar prostii.
Îmi irosești timpul.
Timp.
Timpul pe care spui că nu-l am.
Gina, poți să-mi aduci detectorul de frecvențe?
Ce se întâmplă?
Crezi că transmite un semnal?
Nu știu.
Morgan?
Hei!
Știai despre mine, nu-i așa?
Exact ca profesorul.
Totul a fost o înscenare.
Iisuse! Ai căutat-o. Ai vrut să fii prins.
Da, știu! Și te voi face să vorbești, ticălosule.
Paza, deschide 23.
Hei, paza! Deschide ușa 23.
Hai!
- Să mergem. - Deschide ușa.
Ești sigur?
Cuțit. Îmi trebuie un cuțit.
Poftim.
Cu siguranță trimitea un semnal.
Dar cine dracu' a pus dispozitivul de urmărire în ăsta?
Nu știu, domnule. Un Infectat deștept și avansat strategic.
El a spus-o. Cel cu care vorbeam. Profesor Ticălos.
Știu despre mine.
Știu ce încercăm să facem. Știu că încercăm să-i oprim.
Dar nu știu unde suntem.
Așa că au implantat un dispozitiv de urmărire în Pete Townshend
și Infectații ne urmăresc acum.
- Știu că suntem aici. - Iisuse!
Knox.
Unde sunt acum?
- Vin saci cu cadavre noi... - Saci cu cadavre?
Asigură-te că nu intră și nu iese nimeni din acest loc.
- Tata. - Ce este?
- Nu! - Opriți-l!
SECTOR C-04 UNITATE CONTAMINATĂ
Au pătruns înăuntru.
Mișcați-vă!
Acolo! Du-te!
Mișcați-vă! Haideți!
- Trebuie să ajungem sus. - Nu.
Trebuie să mă duc s-o iau, bine?
Ne vedem acolo.
Nu trageți!
Trageți!
Nu vă opriți!
Alo?
Gina! În cealaltă direcție!
Lasă-l! Fugi!
- Nu! - Dă-te!
Ticălosule...
Lașule.
Laș? Glumești?
Tocmai te-am salvat.
Ești incredibilă.
Habar nu ai, nu-i așa?
O să murim toți aici.
El sau noi.
Îmi pare rău, ai dreptate.
Trebuie să mă întorc în laborator.
Lasă arma, nu mai ai ce să salvezi.
Trebuie să-mi iau documentele.
- Nu glumesc! - Nu te apropia, nu glumesc.
- Lasă arma... - Nu!
- Nu. Nu te apropia de mine. - Te rog. Liniștește-te.
- Pleacă de lângă mine. - Ascultă-mă.
- Nu te apropia. - Nu plec fără tine, da?
- Nu plec. - Nu te apropia. Te rog.
- Ascultă-mă. Te iubesc. - Stai acolo.
O să te iau de mână.
Tratamentul funcționează.
- Stai acolo. - Lasă-mă să te iau de mână.
Te rog.
Nu te apropia.
Te iubesc.
- Dă-mi mâna, da? - Stai acolo.
Dă-mi mâna.
Gata? Te-am prins.
Te-am prins. Trebuie să ai încredere în mine. Bine?
E în regulă. Te iubesc, scumpa mea.
Te rog. O să reușim.
- Te iau cu mine. - Nu pot.
Cred în tine, iubito.
Cred în tine.
Te iubesc.
Haide.
Știu că poți s-o faci.
Știu că poți.
Și te iubesc.
Te iubesc.
Ia-mă de mână.
Bine.
Vino.
Gina.
Stai.
- Morgan, ești nebun? - S-ar putea să fiu.
Dar nu plec fără ea. Lasă arma.
- Sub nicio formă. - Lasă arma, te rog.
- Gina, ascultă-mă. - Se poate transforma oricând.
Ba nu. Injecțiile funcționează. Ai spus-o chiar tu.
- Lasă afurisita de armă. - Dar nu durează.
Te rog, Gina, nu plec fără ea.
Fă-o pentru mine.
Te rog.
Mulțumesc. Gene!
Mă duc la laborator să iau mostrele.
Bun, trebuie să mergem. În garaj, da?
Mergem pe același drum pe care am venit. Să mergem.
INTRAREA INTERZISĂ CÂND E APRINSĂ LUMINA VERDE
Cred că știu altă cale să ajungem sus.
PERICOL
- Gina, ești bine? - Da.
Sunt bine.
Drace!
Dumnezeule!
- Ce e? Știi unde suntem? - Nu.
Nu.
- E masacru. - Ce vezi?
Ne-au văzut. Vin.
La naiba!
Grăbiți-vă.
Urăsc înălțimile.
Nu.
Morgan.
Nu! Morgan!
Nu!
- Mulțumesc. - Încet, fetelor.
Aproape am ajuns.
Mișcați-vă!
Rahat!
Mișcați-vă!
Fetelor, nu vă opriți.
- Morgan! - Nu vă opriți!
Mișcați-vă! Ne mișcăm...
Morgan!
Dumnezeule!
Morgan! Haide!
Rezistă!
Morgan!
Nu!
Morgan, vin!
Ia-mă de mână.
Te-am prins.
Să mergem.
Haide.
Îmi pare rău, Morgan. Nu pot să te las să pleci.
Sângele tău conține ceva
care te împiedică să te transformi complet.
Morgan.
- Să fii complet luminat. - Morgan, ce spune?
- Rahat! - Ce e?
- După mine au venit. - Poftim?
- Ironic, nu? - Morgan, trebuie să plecăm.
Tu ești Pacientul Zero.
Ceea ce înseamnă că ești o amenințare la dezvoltarea noastră.
La viitorul nostru.
Trebuie să plecăm, acum.
Nu pot să permit așa ceva.
Fugi!
Sângele tău te face slab, Morgan.
Ți-e frică de durere.
Ți-e frică de extreme. Acceptă iluminarea.
Repede.
Fugi!
Du-te!
- Pot să-i încetinesc. - Nu face asta.
- Da? Vii cu mine. - Nu.
Repede, vor intra.
- Salvează copilul. - Poftim?
Nu-ți dai seama? E însărcinată.
Ești însărcinată?
- Te iubesc. - Janet, nu.
Janet, te rog.
Janet!
Nu! Janet! Te rog.
- Te iubesc. - Janet!
Janet, te rog! Nu face asta. Janet!
Te rog, nu face asta. Nu, Janet.
Janet!
Îmi pare rău.
Îmi pare nespus de rău.
Trebuie să plecăm.
La dracu'!
Trebuie să mergem.
Bine?
Trebuie să plecăm.
Morgan, trebuie să plecăm.
Să mergem.
Vino.
Văd
unde e motocicleta mea.
Să mergem pe-aici.
Doamne!
N-o să reușim.
Înțeleg. Ascultă-mă.
Nu vorbi așa, da? O să reușim.
Eu, tu și copilul. O să fie bine.
O să găsim un loc mai bun, dar trebuie să ai încredere în mine.
- Bine? - Da.
Bine.
Oricât de fragilă ar fi rasa umană, trebuie să luptăm.
Trebuie să continuăm să găsim soluții și să ne adaptăm
pentru că totul e în joc.
Lumea noastră sau ce-a rămas din ea.
Umanitatea și un copil.
Copilul nostru.
Traducerea: Ileana Bighiu
SupRip: Raduk74 Subs.ro Team @ www.subs.ro